Har du det godt?
Kom med mig.
LAD IKKE TILFÆLDIGHEDERNE RÅDE
FORSVINDINGSFORSIKRING
Hej. Det her er Susan. Jeg sagde, at hun var tryg her.
Hej, Susan. Jeg hedder Laurie.
Vil du sidde ned?
Der er toilet ude i gangen.
Der er ikke låst, men du ser nok ikke nogen derinde efter kl. 21.
Jeg må over gaden for at hente et par ting, men hvis jeg må-
-kommer jeg tilbage og sover her nogle nætter.
Så du ikke er alene. Er det i orden?
Det her er til dig.
Nå ja, og...
Mit nummer er det eneste i den, så du ringer bare når som helst.
Den kan ikke sende sms'er, så du må tale.
Er du gift?
Børn?
Også jeg. Tommy, der fik dig ud, er min søn.
Hvis du lader mig, hjælper jeg dig tilbage.
Hvad nu hvis jeg ikke kan?
Det kan du.
Jeg gjorde det.
Jeg er taknemmelig for det.
Jeg behøver ikke at vide, hvordan det virker.
Jeg behøver blot at vide, at verden er i forfald.
Jeg føler jeres smerte strømme fra jer i hede, pulserende bølger.
Og jeg kan tage imod den. Jeg kan tage den fra jer.
Hvem vil have et knus?
-Hvad er klokken? -Næsten midnat.
Tag min seng. Jeg går tilbage til hende.
-Skal jeg lave en mad til dig? -Nej.
-Har du fundet den næste bikube? -Kald dem ikke det.
-Hvorfor ikke? -De er mennesker, ikke insekter.
Jeg ved godt, at de er mennesker.
Jeg hørte om et hus i Hackensack med næsten 30 medlemmer.
Du er lige kommet ud. Tag et par dage fri til at finde dig selv igen.
Mig selv igen?
Jeg er bekymret. De ved, hvordan du ser ud. Du bør måske prøve noget nyt.
De ved ingenting. Afdelingerne snakker ikke med hinanden.
De snakker jo slet ikke...
Jeg kan kun få dem til at stole på mig indefra.
Og til at stole på dig.
Hackensack kan rende mig.
På dem, knægt.
Savner du nogensinde stilheden?
Nej.
Overvældende længsel...
...med en vilkårlig spirituel sammenhæng.
Hvad er det?
Undskyld?
Hvad skriver du?
En bog.
Hvad handler den om?
Om os.
Der er hun jo. Dr. Ruth. Har du ild?
-Jeg er stoppet. -Også jeg. Lad mig.
-Hvordan går det i terapibranchen? -Så vidt, så godt.
Jeg kender en fyr, der kan leje dig nogle møbler.
Nej, det går. Jeg ved, at det er for sent, men du får checken på fredag.
Bare rolig, det er fint. Jo, forresten, Laurie...
-Det bliver 200 oveni fra nu af. -Hvorfor det?
-Du har folk boende i et kontor. -De arbejder bare over til tider.
Toiletterne kan håndtere daglort, men ikke natlort.
Jeg skriver på en bog. Det går rigtig godt-
-men jeg har ikke så mange penge lige nu.
Ja, men... Se, om du kan ryste nogen løst.
-Ja. -Er det bagels?
Alle ter sig, som om intet er sket. De tænker ikke engang på det.
Som om de har fået minderne visket ud.
Det, de går op, føles så dumt nogle gange.
Hvad går du op i?
Min familie.
Var det et spørgsmål? Dit tonefald steg lidt til sidst.
Vi spiste middag, og min mand sagde noget, og jeg sagde noget igen-
-og tænkte, at det var så falsk.
"Du er med i en andens film og siger bare dine replikker."
Jeg følte mig... udenfor.
Det er fandens meget bedre end indenfor.
I er ikke velkomne her.
-Hvordan fandt de os? -Pyt. De kan ikke gøre jer noget.
De er kujoner.
Forsvind.
Din smerte er ligegyldig.
Så spurgte han, om jeg ville med ind.
-Hvad talte I om? -Hvordan Kyle har det.
Glenn havde hyret en privatlærer til ham over sommeren.
Og så spurgte han, om jeg kom hjem.
-Du lyder overrasket. -Jeg troede ikke, han ville det.
-Men det vil han. -Måske.
-Tror du ikke på ham? -Han var bare så venlig.
Jeg forsvandt bare i næsten to måneder-
-og det var, som om intet var sket.
-Jeg ved, at han er vred. -Måske vil han bare have dig hjem.
Ja, men han er også vred.
Som dig.
Jeg er ikke vred.
Nå...
Susan...
Din familie vil ikke slå dig.
De vil tilgive dig.
Det her er Howard.
Jeg sagde, at han var tryg her.
Hej, Howard. Jeg hedder Laurie. Vil du sidde ned?
Opstået fra de døde? Vidner i Australien beskriver en mand-
-man troede var død, komme ud fra en grotte uden for byen Perth.
Han var fuld af myggestik og sagde, at han havde boet på hotel.
Manden, David Burton...
Jeg har lavet en ostetoast til dig.
Du fik en sms fra Jill. Din telefon lå fremme, så jeg så den komme.
Skal I ses i morgen?
Må jeg køre dig derhen?
Hun er ikke klar endnu.
-Vil du give hende et brev fra mig? -Ja.
Må jeg køre dig? Hun vil ikke se mig.
Det vil være, som om jeg slet ikke er der.
Fint.
-Hvad laver du? -Ikke noget. Der var... ikke noget.
-Jill har det godt. -Fik hun mit brev?
Ja.
-Hvad sker der? -De smed os og vores ting ud.
-Nej... -Vi kan mødes i vores lejlighed.
Har nogen set min computer? Jeg skrev her i morges.
-Er det her det hele? -Slap af, mor.
-Jeg har ikke en backup af min bog. -E-mailede du den ikke til dig selv?
Den satan tog den.
Jeg lover, at du får pengene. Jeg skal bare rykke rundt på nogle ting.
Fint. Så snart det er i orden, får du lokalerne tilbage.
Jeg skal have min computer. Den lå på en af briksene.
De brikse, ingen sover på?
Undskyld, Viktor, men...
Mit arbejde... De mennesker, jeg hjælper, har brug for...
Jeg skulle ikke have løjet. Du må få computeren. Jeg behøver bare én fil.
Min bog... Jeg kan bare ikke starte forfra.
Hvis jeg giver dig filen, er det bevis på, at jeg har din computer.
Er det din søn? Vil du ikke kunne fortælle ham, du er et godt menneske?
-At du hjalp et medmenneske? -Han er et røvhul.
Og jeg har ikke din computer.
Hallo? Hej. Talte du med dem?
Vent, sæt farten ned.
Fald ned. Ellers forstår jeg ingenting.
Ja...
Nej, sagde I 2.000, er det sådan. Det siger jeg ikke for at være ond.
Jeg er din søster og elsker dig. Jeg siger det, fordi det er sandt.
Mor!
Hvad fanden?
Hallo! Hvem fanden er du? Hvad lavede du i mit hus? Hallo?
-Er jeres madras blød? -Undskyld?
Susan har sovet på gulvet og på en briks. Hun er ikke vant til komfort.
Det er sådan en med memoryskum, som former sig efter ens krop.
Hvor fint.
Du finder måske Susan sovende på gulvet eller sofaen.
Så skal du bare bede hende stille om at komme tilbage i seng.
Ja, det kan jeg godt.
Hvad tænker du på?
Vil hun snakke om det?
Jeg vil ikke sige noget, der får hende til at gå igen.
Min mand, eller snarere min eksmand, Kevin...
Han troede også, at jeg gik på grund af ham.
Og jeg kunne jo ikke sige ham imod.
Du fik hende ikke til at gå.
De fik hende til det.
Hun vil ikke forlade dig igen, og hun går ikke tilbage til dem.
Sig det til ham.
Det gør jeg ikke.
-Tak. -Velkommen hjem.
Vil I følge efter mig? Vil I stå uden for mit forbandede hus?
Har du noget at sige til mig, din feje skid? Sig noget, for helvede!
KAN DU HØRE DET?
Har du det godt?
Jeg kender et sikkert sted.
Du behøver ikke...
Slip mig, for helvede! Jeg har ikke gjort noget. Slip mig!
For helvede!
I behøver ikke... Jeg har ikke gjort noget.
Hvad laver du?
Du...
Vent...
Slip mig, for fanden!
I svin! Slip mig!
For fanden!
Nej... lad være.
Hils din mor fra Meg.
-Flot. Er det en særlig lejlighed? -Et møde.
Med en forlægger.
Jeg skrev en bog. Jeg sendte den rundt uden de store forventninger.
Men så ringede et forlag, der vil mødes med mig.
-Det må da være et godt tegn. -Ja, virkelig.
-Det bliver 849 dollar. -Kan den byttes?
-Hvem er Meg? -Hvad?
-Hvorfor er du ikke i New Rochelle? -Hvem er hun, mor?
En kvinde i Mapleton. De fik mig til at rekruttere hende.
Jeg har ikke set hende, siden jeg forlod dem.
-Rekrutterede du hende? -Ja.
Som du rekrutterede mig? Det er forbandet meningsløst.
Programmet, møderne... Det fungerer ikke, mor!
-Fortæl mig, hvad der skete. -Du har glemt, hvordan det er!
-De ved noget! -Du er færdig.
Du skal ikke tilbage, og du behøver heller ikke.
De udgiver min bog, og når folk læser om, hvad der foregår i de huse-
-vil vi vinde over dem. Det fungerer!
Skat? Det fungerer.
-Godmorgen. -Godmorgen.
Hvad troede han, at jeg mente? Han har gjort uvidenhed til en kunstform.
Til en videnskab, mener jeg.
Man er ikke ansvarlig, hvis man siger, at man ikke forstår det.
Men presser man ham, får man bare et irriteret blik igen.
Og så går man i forsvarsposition.
Jeg ved ikke...
Jeg beder bare til, at han bliver forflyttet.
Når som helst nu!
Alle ville være bedre tjent.
Du er i den forkerte bane, skat. Du er i den forkerte bane, Susan!
Det er den forkerte bane! Nej! Stop!
-Kan jeg hjælpe? -Jeg skal mødes med Peter Benedetto.
Laurie Garvey.
Laurie er her. Ja.
De er klar om et øjeblik. Sid ned så længe.
-Vil du have noget at drikke? -Nej, ellers tak.
De er vild med din bog.
-Er de? -Ja, helt vilde.
Det er Laurie.
Undskyld, hvad?
Nej, jeg... Kan du...?
Kan du gentage det, langsommere?
Ved du, om de...
Ja, jeg skal forsøge at...
Ja. Jeg ringer tilbage.
Undskyld, jeg er nødt til... En ven har lige været ude for en ulykke.
Laurie? Peter.
Jeg har set frem til det her hele ugen. Er du klar?
Ja.
Vi tager som regel aldrig imod uopfordret materiale.
Men Kerry, dronning af sølebunken, kom til mig og sagde:
"Jeg har vist lige læst den næste 'Hvad så nu?'"
Den kender du vel? Patrick Johansen.
-Ja, selvfølgelig. -En meget inspirerende fortælling.
Hvordan kunne han komme videre? Men du har en helt anden indgangsvinkel.
Et insiderperspektiv på sekten. Jeg er vild med det.
Lad mig lige slå lyden fra.
Det er en god alternativ titel: "Lad mig lige slå lyden fra."
Så snart vi har skrevet under, skal du og Martin begynde arbejdet.
Han var ansvarlig for "Hvad så nu?" Han er en dygtig redaktør.
Han vil hjælpe dig med at stramme manusset op og tydeliggøre det.
-Tydeliggøre? -Som det med rygningen.
Du forklarer ikke, hvorfor man skal ryge.
Nej, for ingen forklarede det for mig.
Men de har vel en historie?
-Det forstår jeg ikke. -En historie. En myte.
En reglement a la: "Gør sådan her, ellers..."
Katolikkerne tror på, at Jesus døde på korset for vores synder.
Davidianerne troede, at Gud bad David Koresh om at kneppe sine døtre.
En tosse i Australien siger, at han har været på den anden side.
Vi ved, hvad de Skyldige Efterladte gør, men hvad tror de på?
De tror, at Jorden er gået under.
Fint, strålende. Det arbejder du og Martin på.
Men endnu vigtigere er det, at vi får nogle følelser ind i bogen.
-Undskyld? -Følelser. Indlevelse.
Du beskriver hjerteskærende hændelser.
-Lighteren. -Lighteren, ja.
Fra din datter med inskriptionen: "Vil du ikke nok komme hjem, mor?"
-Der stod: "Glem mig ikke." -Endnu bedre.
Det er det, bogen vil være.
Skal folk kunne forholde sig til den, må du fortælle, hvordan det føltes.
-Hvordan hvad føltes? -Den erkendelse.
Da det gik op for dig, at du forlod din familie for en flok tosser.
Ja... din datter...
-Jill. -Ja, Jill. Branden.
Jeg kunne ikke tro det, men vi har tjekket det, og du var der.
Og Jill var der, fordi de havde hjernevasket dig.
Du lukkede din egen datter ind, så I ville brænde op sammen.
Men så kæmpede du dig fri-
-og da du endelig talte for første gang i et år-
-skreg du Jills navn til den mand, de tvang dig til at skille dig fra.
Og han løber ind.
Det var din fejl, at hun var derinde, men du kan ikke redde hende.
Det er ham, der redder hende, fordi du blot kan stå og se på.
Det ved jeg, fordi du skrev om det, men det, jeg ikke ved-
-og det, jeg har brug for at vide, er, hvordan det hele føles for dig.
Garvey.
De kunne lide min bog.
Det, hun gjorde... Det var ikke vores skyld.
Hun var sindssyg. Vi prøvede.
De vil ikke flytte sig.
Jeg vil ikke gøre dem ondt, men de vil ikke flytte sig.
Mor, jeg ved, at du er helt ødelagt-
-men alle de andre er hjemme hos os, og de er ved at bryde sammen.
Så kan du tage dig sammen?
-Hvorfor taber vi? -Fordi de giver dem noget.
Vi kan fjerne det, men vi har intet at erstatte det med.
Så lad os give dem noget.
Terapeuter har mange regler, men der er kun én, der betyder noget.
Snak ikke om dig selv.
De første uger efter forsvindingerne gik jeg bare og ventede.
Jeg venter stadig. Det gør vi alle.
En patient sagde, at hun kunne mærke, at der ville ske noget slemt.
Og det skete. Næste gang jeg så hende, nogle måneder senere-
-var hun klædt i hvidt og røg en cigaret.
Hun vidste, at jeg var bange og forvirret...
...og ensom.
I næste øjeblik skreg jeg min datters navn-
-i den tro, at jeg havde dræbt hende.
Hun hedder Jill...
...og jeg tror ikke, at hun nogensinde vil tale til mig igen.
Men der findes en anden fortælling.
En, jeg har holdt hemmelig. Det var jeg nødt til for at beskytte min søn.
Fortæl dem det. Fortæl dem det, Tommy.
De har brug for det.
Har I hørt om Hellige Wayne?
Han hævdede at kunne befri folk for deres smerte. Jeg så ham gøre det.
Han omfavnede dem, og så fik de det godt.
Jeg ved ikke, hvorfor det var ham, men jeg ved, at det fungerede.
Så jeg fulgte ham overalt og gjorde alt, hvad han bad om.
Og så kom de for at dræbe ham.
Vi slap væk, men vi måtte dele os op.
Han bad mig om at beskytte en pige. En gravid pige.
Hun fødte barnet, og så efterlod hun det bare.
Hun efterlod det bare på et toilet ved en rasteplads.
Barnet skreg, og jeg vidste ikke, hvad jeg skulle gøre.
Så jeg så op mod loftet og bad om hjælp.
Ikke fra Gud eller nogen anden. Jeg sagde det bare.
Ti sekunder senere bankede det på døren.
Det var Wayne.
Jeg ved ikke, hvordan han fandt mig. Ingen vidste, hvor jeg var.
Barnet blev stille. Han sagde, hvor jeg skulle gå hen med hende.
Et sted, hvor hun ville være tryg.
Og så sagde han, at han skulle dø.
Jeg spurgte ham hvornår, og han sagde: "I morgen."
Jeg spurgte, hvorfor han ikke var bange, og han sagde:
"Jeg har ikke været bange meget længe."
Så fortalte han mig én ting til.
At hvis jeg accepterede det, kunne jeg gøre, hvad han gjorde.
Jeg kunne befri folk for deres smerte.
Men det ville koste mig: "Alt har sin pris, Tom."
Men jeg ville det stadig. Jeg ville kunne det, han kunne.
Jeg ville være... noget.
Så jeg sagde ja.
Han omfavnede mig...
...og jeg mærkede alt, hvad jeg var, og alt, hvad jeg ville blive.
Jeg følte det fødes og dø igen og igen.
Så slap han mig.
Undskyld. Jeg er så ked af det.
Jeg har været bange for at bruge det.
Jeg har været bange for, hvad det var.
For hvad det ville blive.
Men jeg kan ikke lade jer lide længere.
Jeg kan ikke være bange længere.
Så...
Hvem vil have et knus?
Trine Nørgaard www.btistudios.com